For længe siden skabte den mægtige Frith verden.
Han skabte alle stjernerne...
...og verden levede blandt stjernerne.
Frith skabte alle dyr og fugle. Han gjorde dem lige i begyndelsen.
Blandt dyrene var der El-Ahrairah, Kaninfyrsten.
Han havde mange venner.
De åd alle græs sammen.
Men siden vandrede kaninerne rundt, formerede sig og åd, mens de gik.
Da sagde Frith til El-Ahrairah:
"Hvis du ikke kan kontrollere dit folk, må jeg finde en måde -
- til at kontrollere dem." Men El-Ahrairah sagde til Frith:
"Mit folk er det stærkeste i verden."
Frith blev vred og besluttede at knægte El-Ahrairah.
Han gav alle dyr og fugle en gave, der gjorde dem alle unikke.
Da ræven kom... og andre som hunden og katten -
- og høgen og væslen...
...gav Frith dem en vild lyst til at jage og dræbe El-Ahrairahs børn.
El-Ahrairah indså, at Frith var for klog for ham.
Han blev bange. Han havde aldrig før set Dødens Sorte Kanin.
"Min ven", sagde Frith, "har du set El-Ahrairah?"
- "Jeg vil give ham en gave." - "Nej, jeg har ikke set ham."
Så sagde Frith: "Kom ud, så velsigner jeg dig i stedet."
"Nej, jeg har travlt. Ræven og væslen kommer."
"Vil du velsigne mig, må du velsigne min... bagdel."
"Udmærket, så gør jeg det."
El-Ahrairahs hale blev gnistrende hvid som en stjerne -
- og hans bagben blev lange og kraftige.
Han løb over bakken hurtigere end nogen anden skabning i verden.
"Hele verden vil være din fjende, Fyrste med Tusind Fjender."
"Og når de fanger dig, vil de dræbe dig."
"Men først må de fange dig. Graver, lytter, løber."
"Fyrste med Den Hurtige Forudanelse."
"Vær listig og fuld af numre -
- og dit folk vil aldrig blive udslettet."
Tekstet af: Landkrabben - Joseph Kerr.
Jeg har jaget en hel del, på denne gamle mark, Ted.
Nede langs skovbrynet.
Jeg har nydt mange vildt tærter af det.
Man kan ikke holde fremskridtet tilbage. Det er ellers en skam.
Du store, klokken er otte, og jeg lovede Elizabeth -
- at tage hende med ind til Newbury her til aften.
Solen går så sent ned om sommeren, at det er morgen før aftenen bryder frem.
Kysten er klar, Femmer.
Der er stadig noget mærkeligt ved kolonien i aften.
- Er det farligt? - Ikke lige frem farligt...
Det er noget trykkende, som torden. Men der er vist ingen fare nu.
Prøv at finde en følfod til mig. Hvis du ikke kan, så kan ingen.
- Hvad sker der? - Det er bare ham Femmer.
Han jager spyfluer igen.
- Smut så. - Femmer fandt den.
Vi æder den. Kodrivere er for owslanere. Det ved du jo godt.
Jeg er snart træt af det. Af og til får jeg lyst til at forlade kolonien.
Men nu glemmer vi det og morer os lidt i aften.
Hassel? Åh, Hassel! Det er her, det kommer fra.
- Der kommer noget frygteligt. - Hvad mener du?
Marken! Marken er dækket af blod.
Blod? Vær nu ikke dum.
Ja, ja, Femmer... Det er ved at blive mørkt.
- Vi går tilbage til hulen. - Til hulen? Det kommer derhen.
- Det er overalt omkring os! - Hold nu op, Femmer!
- Vi må væk herfra. Alle sammen. - Hele kolonien?
- Inden det er for sent. - De andre tror bare, du er skør.
Hassel, der vil ske noget forfærdeligt.
Så går vi til Kaninhøvdingen, men han synes nok ikke om ideen.
Vi må forlade kolonien! Inden det er for sent.
- Hvad er der sket? - Er det farligt?
Kom! Vi finder ud af, hvad det er.
Hassel? Det er da Hassel, ikke? Hvad laver du her?
- Vi vil tale med Kaninhøvdingen. - Også han?
- Jeg skal! - Hvad drejer det sig om?
- Hvad vil de? - Tale med Kaninhøvdingen.
- Send dem væk. - Jeg tager mig af det.
Har jeg nogensinde før bedt om at tale med Kaninhøvdingen?
Godt, godt...
Vent her.
Undskyld mig, men der er et par stykker, der vil tale med Dem.
Så kom da. Men jeg får nok bare ørene bidt af!
- Jaså, er du Valnød? - Nej. Jeg hedder Hassel.
Jeg kendte godt din mor. Og din ven?
Min bror. Femmer.
- Hvad kan jeg hjælpe jer med? - En stor fare truer, siger han.
En stor fare?
Oprørende. Hvilken slags fare?
Det ved jeg ikke. Men det er virkelig slemt.
- Hvad skal vi da gøre? - Tage væk, med det samme.
I maj, i parringstiden? Og hvor skulle vi tage hen?
- Han har før haft ret. - Jeg må overveje det nøje.
- Så kan vi diskutere det til sommer. - Vi kan ikke vente.
Det var pænt af dig at komme.
Storsnude! Hvad var det der for noget?
Det er din pligt som officer at beskytte denne hule.
Hold øje med de tåber.
- Hvem er det? - Mig.
- Mælkebøtte? - Nej, Brombær.
Mælkebøtte sagde, at du vil forlade kolonien i aften.
- Hvis det passer, så går jeg med. - Det her er ildevarslende.
Vi må få dem alle sammen med.
Jo før vi kommer væk, jo bedre.
BYGGEPLADS
Det er owslanerne. De kommer!
- I er ikke mange tilbage, hvad? - Storsnude, er du ikke i tjeneste?
Nej, det er jeg ikke. Jeg har forladt owslanerne.
Femmer, jeg har tænkt over det, du sagde. Er du sikker?
- Vi tager væk. - Hvorhen?
- Det ved jeg ikke, men væk vil vi. - I er arresteret, alle sammen.
- For hvad? - For at sprede uenighed...
...og forberede mytteri. - En stor fare nærmer sig.
- I følger med mig. - Er han alene?
- Jeg er kaptajn i owsla. - Gå... nu! Ellers dræber vi dig.
Det er dig, der bliver dræbt.
- Storsnude! - Ja. Du kender mig.
- Han er snart tilbage med owslanere. - Jeg tror, jeg følger med.
Hassel, vi må gøre holdt her. Femmer og Lille må hvile sig.
På den anden side skoven slipper vi for owslanerne, så kan vi hvile os.
Jeg var aldrig før været i en skov, Hassel. Den ser farlig ud.
Følg med mig.
En grævling! Denne vej.
Den havde dræbt for nylig. Jeg så blod på læberne.
Heldigt for os. Ellers havde den nok været hurtigere.
- Vi må krydse den. - Hvorfor vil du krydse den?
- Er du sikker? - Jeg kan vist ikke svømme.
- Jeg er helt udmattet. - Vi kan ikke sidde her.
Jeg ved, hvad vi skal lede efter. Et højt, ensomt sted med tør jord.
Hvor vi kan se og høre alt, og hvor mennesket aldrig kommer.
- Der er en hund løs i skoven. - Det afgør sagen.
Hvad sker der, når den får færten af os? De, der kan svømme... svøm!
- De andre må klare sig selv. - Vi var sammen fra begyndelsen...
...og vi skal klare dette sammen. - Hassel, se!
- Den flyder. - Perfekt!
Femmer, hop op på den. Hurtigt!
Silver, Storsnude... Sæt næsen under og skub den ud.
Sid stille!
- Alt vel? - Ja.
- God ide, Brombær. - Vi kan få brug for at gøre det igen.
- Ved nogen, hvor vi skal hen? - Hassel ved det sikkert.
- Sådan noget har jeg aldrig set før. - En mennesketing dræbte den.
En hru-du-du. De løber på den.
- Løber på den? - Hurtigere end vi kan.
- Så er de farlige og kan tage os. - De er ligeglade med os. Se nu.
De er slet ikke interesseret.
Hvad venter I på? Kom nu.
- De er nødt til at hvile sig, Hassel. - Der er noget derovre.
- En varm og skøn hule. - Nej, en mark med duftende planter...
...som skjuler os, til vi har hvilet. - Du lyder snart som en høvding.
Jeg vil aldrig kalde ham høvding!
Viol er væk!
Vi må fortsætte.
Vi må snart stoppe, Hassel. De er bange og trætte.
- Der kan vi hvile os. - Det er jo et menneskested.
Der er ingen mennesker nu.
Det ser ud til at være helt i orden.
Gad vide, hvordan det er derhjemme? Tænk, da vi boede i vores huler.
Vi havde tørre, bløde og varme kroppe.
- Vi kan ikke fortsætte sådan her. - Det bliver bare værre og værre.
- Hvor er vi på vej hen? - Vi er der snart, så kan vi hvile os.
- Hvor langt er der endnu? - Tænk, hvis Femmer tog fejl?
- Vi vender om og finder ud af det. - Efter alt det, vi har gennemgået?
Blive dræbt, fordi vi sårede kaptajn Kristtjørn? Tal dog fornuft!
Vi må fortsætte over til bakkerne. De, der vender om... er ikke sikre.
Ikke sikre...
- Du ved ikke, hvor du er på vej hen. - Hør nu på mig, I møgkaniner.
- I kommer vist langvejs fra, hvad? - Bor du her?
- Ja. Det her er vores koloni. - Vi vil blive her et stykke tid.
Javel. Men I er vist for få til at klare jer på egen hånd.
- Vi er nok til at forsvare os selv. - Rolig!
- Hvem er du? Hvad vil du? - Mit navn er Kodriver. Jeg vil ingenting.
- Hvad med de andre? - Vi har mange tomme huler.
Nu må I have mig undskyldt. Jeg hader regn.
- Det lugter underligt. - Kodriver og hans koloni...
...er ikke noget for os. - Der er sikkert mere tørt derinde.
- Hvad vil han tænke, hvis vi ikke går ind? - Så tror han, vi er bange.
- Hvem er bange? - Han virkede da venlig nok.
- Men hvorfor inviterer han os ind? - Vi kan ikke sidde herude som idioter!
De tror jeg er skør, men det ved du jeg ikke er.
Og alligevel lytter du ikke til mig.
Hassel?
Femmer, kom nu!
- Der er den lugt igen! - Det lugter næsten som... menneske.
- Nå, er det jer! Det var hyggeligt. - Det er en ret stor koloni.
Tag lidt foder. Der kommer friske rødder dagligt.
- Mennesket smider dem ud. - Hvilket menneske?
Der er mange tomme huler, så I kan tage dem, I vil.
- Hvor er alle de andre? - Spis, hvad I vil. Vi overlader jer...
...til jer selv.
- Hvor er de alle sammen? - Spørg Kodriver om det.
De virker triste, som træerne i november.
- Vi får det nok bedre her. - Lægger mennesket maden ud...
...af et godt hjerte? - Den er ikke forgiftet.
Der er noget unaturligt, ondt og forskruet over dette sted.
Det føles som tåge. Som at blive vildledt og fare vild.
Vi samles og foreslår historier. I kan vel fortælle en?
Hassel kan fortælle om vore eventyr og hvor heldige vi var, at vi fandt jer.
- Mælkebøtte, fortæl om El-Ahrairah. - Han og hans list betyder intet for os.
- Kaniner har brug for listighed. - Nej, vi har brug for værdighed.
Og frem for alt, viljen til at acceptere vor skæbne. Som en af vore digtere siger...
"Hvor flyder du hen, strøm? Langt, langt bort."
"Tag mig med dig, strøm. Tag mig med på din mørke færd."
"Herre Frith, tag mig med langt bort, til lysets hjerte."
"Stilhed, jeg giver dig min ånde, mit liv... stilheden."
Nu har jeg fået nok.
- Hvor vil du hen? - Væk herfra. Op i bakkerne.
- Helt alene? Du vil dø. - I er nærmere døden end jeg.
- Du vil ødelægge det for os, hvad? - Nej!
- Mig, mig, mig... hele tiden! - "Jeg går i en tåge, alt er frygteligt."
"En underlige følelse i tåen." Skvat, nu er jeg træt af dig!
Og jeg skal sørge for, at alle andre også bliver det!
Du sidder fast i en snare. En snare! Hvad lærte de dig i owsla?
- Det hjælper ikke at bide i tråden. - Femmer, løb hen og hent de andre.
- Hurtigt, han dør! - Brombær, Mælkebøtte... kom hurtigt!
Det er Storsnude!
- Han trækker stadig vejret. Hvad gør vi? - Vi må løsne tråden.
- Jamen hvordan? - Kodriver ved det måske.
- Han ville ikke høre på mig. - Tråden sidder på en pæl.
- Vi må grave den op. - Pælen er smallere forneden.
- Jeg kan ikke få tænderne i den. - Prøv du!
Splinterne stikker. Det er svært at få vejret.
- Pælen er næsten kommet løs. - Femmer, gå ned.
- Han trækker ikke vejret. - Nu kom den af!
- Pælen er oppe. Du er fri. - Jeg tror, han er død.
Vi har fået dig løs, Storsnude. Du er fri.
- Du må ikke dø. Du er løs nu. - Hvad skal vi gøre uden ham?
Mit hjerte er nu hos de Tusinde, for min ven holdt op med at løbe i dag.
I betalte prisen for kost og logi, ingen ville fortælle, hvor de andre var -
- eller tale om trådene! Der ligger snarer overalt, hver dag!
De lod Storsnude dø. Vi driver dem ud, tager kolonien...
...og bor der selv. - Tilbage til kolonien!
Du store Frith, I idioter! Kolonien er en dødsfælde.
- Jeg slår dem ihjel! - Storsnude, du er i live!
- Vi troede, du var død. - Lad ham hvile sig.
Jeg har ikke brug for at hvile mig.
- Hvad gør vi nu, Femmer? - Tager væk herfra.
Se! Det er lige stedet for os.
Høje, ensomme bakker, hvor vinden og lyden kan høres -
- og hvor jorden er lige så tør som halm i en lade.
Der burde vi være. Det er der vi skal nå hen.
Lerkrukke?
- Vi går over og undersøger gården. - Gården?
- Hvorfor? Katte og hunde... - Jeg har en lille plan.
- Er det ikke farligt? - Selvfølgelig ikke.
- Ufarligt? - Selvfølgelig.
- Vi går alle sammen. - Nej. Kun du og jeg.
- Jeg tror, jeg kan se en hund. - Hvor?! Den er bundet.
Hold dig på afstand. Vi må ikke vække hele gården.
- De er vågne. Hassel, vi vender om. - Et lille stykke til.
Kaniner? Var det din hemmelige plan?
Jeg går ind og ser efter.
- Er der ufarligt derinde? - Ja da. Vent her.
Hvis du får øje på en kat...
...så siger du det, ikke? - Det er klart.
Jeg hedder Hassel.
Mit navn er Kløver. Hvor kommer du fra?
Langvejs fra. Mine venner og jeg lever, som det passer os.
Vi æder græs og ligger i solen. Kommer I ud af og til?
- Et barn sætter os ud i græsset. - Vil I følge med os?
- Hvordan skulle vi kunne det? - Hassel... der er en kat udenfor.
Jeg må tilbage til mine venner, men de, der vil, kan følge med os.
- Hvor er den? - Dér! Den har vist fået færten af os.
- Jeg får dig i sikkerhed. - Tak, skal du have.
Hold dig tæt til mig.
- Og løb når jeg gør det. - Løb når du gør det.
Du ser sulten ud, rotterne er vel blevet for snu.
Du kan garanteret slet ikke løbe.
Din skeløjede, tallerkenslikkende ådselæder.
- Kan du løbe? - Det får du at se.
Det tror jeg næppe.
Hvad foregår der?
Lad dem være, Tab.
Dit ondskabsfulde kræ.
- Hvad er der? - Der er noget henne ved hækken.
- Kan du se det? - Jeg kan høre det. Noget stort.
- En kat? - Det ved jeg ikke.
Storsnude!
Stille! Jeg lytter!
Storsnude!
- Det er Dødens Sorte Kanin. - Sig ikke sådan.
Vi må adlyde Den Sorte Kanin. Når han kalder, så må man gå.
- Hvem er det? - Alle er døde! Alle er borte!
Det er kaptajn Kristtjørn.
- Kristtjørn, det er mig, Storsnude. - Jeg fandt jer!
Han er skadet. Se såret på skulderen.
Jeg husker dig. Det var dig som forudså, at de ville komme.
- Hvad skete der? - Vores koloni... ødelagt!
- Hvordan? - Menneskene kom og lukkede hullerne til.
Vi kunne ikke komme ud. Der var en mærkelig hvæsende lyd.
Luften blev dårlig. Gangene blev tilstoppet med lig.
Vi kunne ikke komme ud. Alt blev kaos!
Kolonien, jorden, rødderne, græsset. Alt blev revet op i luften.
- Menneskene har altid hadet os. - Nej. De ødelagde kun kolonien...
...fordi vi var i vejen for dem. - De helmer ikke, før de fordærver jorden.
Jeg prøvede at finde jer. Jeg vandrede i flere dage.
Efrafanerne ville ikke slippe mig. De rev mit øre i stykker.
- Jeg prøvede at finde jer. - Efrafanere? Hvad fabler han om?
Lad ham være. Han kan fortælle, når han har hvilet sig.
- En ung hun har en anmodning, herre. - En hun? Som ønsker at se mig?
- Hun repræsenterer en gruppe, herre. - Send hende ind.
- Dit navn? - Løvefod, herre.
Vær ikke bange. Her er du i sikkerhed.
Nå, ud med sproget!
Herre, flere af os foreslår en ekspedition for at grundlægge en ny koloni.
- En ny koloni? Aldrig i livet! - De forstår ikke. Systemet bryder sammen.
Forklar.
Vi kan ikke føde nye kuld. Vi er overbefolket.
- Det står ikke til diskussion. - Vi tager så langt væk, som De ønsker.
- I bliver her! - Jeg...
- Tak, herre. - Limurt... Hold øje med hende.
Dér er det, Hassel! Dér skal vi være!
- Femmer, skal vi klatre op? - Ja.
Kom nu!
Kom og se! Man kan se hele verden.
Jeg har fundet en hule. Der er hverken lugt af død eller sygdom.
Frith oppe i bjergene! Han har skabt det til os.
Ja, men det var Femmer, der fandt det.
- Jeg har aldrig set sådan noget. - En slags fugl.
Er du skadet?
- Se, om du kan finde nogle orme. - Hvorfor grave efter orme?
- Jeg kommer snart op! - Han må hjælpes.
- En fugl? Hvorfor det? - Vi hjælpe dig.
Forsvind! Hvorfor hjælpe mig?
- Hvad er der sket med dig? - Dum kat fløj på mig. Gårdkat.
Hende kender vi godt.
- Vi fører dig til hule. - Smut! Vinge ikke god, men jeg går fint.
- Er det langt væk? - Hvor kommer du fra?
Fra stort, stort vand! Mit hjem ligger ved stort vand.
Stort vand... store bølger.
Jeg troede, alt blev godt her, men nej. Det er ikke så enkelt.
- Her er trygt, som Femmer sagde. - Vi har fået det godt her.
Vi har ingen hunner. Ikke en eneste.
Så vi får ingen killinger. Når vi er borte... er der ingen koloni.
Jeg tænkte, vi kunne få nogle af kaninerne fra gården herhen.
- Skal vi af sted igen? - Her er ikke en eneste kanin.
Fuglen! Kehaar! Vi får fuglen til at lede for os.
Hvilket hjem? Dette hul? Hvor er mager... Hvor er unger?
Mager laver æg... Jeg ruger på æg. Klækker mange æg. Vi fodre unger.
Æggetyve komme... vi slås!
I dumme kaniner! I har ingen mager. Hvor er mager? Hvor er unger?
- Det ser sort ud. I behøver mager. - Det fungerer, Hassel.
I har ingen hjerner! I behøver mager til plan.
Jeg har plan til jer. Vinge bedre... jeg flyve.
- Flyve for jer. Jeg finde mager. - Strålende ide, Kehaar!
Hvor klogt tænkt. Du er en fin fugl. Hvornår kan du flyve?
Jeg flyve når som helst. I flytte jer!
Jeg behøve plads. Vinge god... fjer rene.
Jeg svæve... jeg glide. Jeg kredse.
Og så jeg svæve!
Storsnude sagde, at han ikke var en ven, han er nok taget til vandet.
Brombær, hent Mælkebøtte, så ses vi her, når de andre er faldet i søvn.
- Jeg kan ikke stoppe dig, vel? - Jeg skal nok være meget forsigtig.
Kløver?
- Hvem er det? - Det er mig... Vi er tilbage.
Hassel!
- Hvad laver du deroppe? - Vi er her for at befri jer.
Vi har det godt her.
Skynd jer!
- Lucys kaniner er ude. - Vi må få dem ind igen.
- Se, en vildkanin! - Den stikker af!
- Jeg ved ikke, om du ramte. - Han er vist ovre i brændenælderne.
Femmer, der er sket noget slemt. Hassel er blevet skudt.
Nej!
Den Sorte Kanin tjener Herren Frith.
Men han gør ikke mere end sin fastsatte opgave.
Hassel er ikke død.
Perfekt landing.
Hassel er såret. Bonden skød ham. Kom med mig.
- Kom nu! - Du tage sorte sten ud?
Fra gevær kommer altid små sorte sten. Du aldrig set?
Tag sorte sten ud, han få det bedre.
Lad mig se ben. Mange sten!
Fandt du noget på flyveturen?
- Efrafa. - Kan du føre os dertil?
Mange kaniner.
- Alt for mange kaniner. - Vi kan ikke klare deres patruljer.
De gjorde dette imod mig. Det er et identifikationsmærke.
Så man ved, hvornår man må være over jorden.
- Hvem skulle stoppe dig? - Deres owsla.
Deres høvding hedder Galdetand. General Galdetand.
End ikke du, kan måle dig med ham, Storsnude. Og han har kaptajner under sig.
Bliver man opdaget, over jorden på det forkerte tidspunkt.
Bliver man stillet for Rådet og straffet.
- Nogle slipper vel væk? - De fangede en, der prøvede at flygte...
...mens jeg var der. Da de var færdige med ham, havde han ingen ører mere.
Han var heldig, at han ikke blev dræbt. Der var en til. Løvefod.
- Hun hjalp mig med at flygte. - Hvorfor fulgte hun ikke med dig?
- Hun ville ikke forlade de andre. - Nogle få kan måske overtales?
- Men du får dem aldrig ud af Efrafa. - Du slap jo ud.
Jeg klarede det kun, fordi Herren Frith sendte en af sine budbringere.
Jeg så ikke, hvad der skete med dem, men den må have mejet dem ned.
Vi har intet valg. Vi tager af sted, når jeg kan rejse.
- Det er en dårlig ide. - Kristtjørn, du bliver her.
- Det kan blive farligt for dig. - Jeg har været i Efrafa.
Og jeg siger dig, du begår en grusom fejltagese. I kan alle sammen blive dræbt.
- En ræv! - Forhold jer i ro.
- Hvad prøver han på? - At aflede den, tror jeg.
Kom, så stikker vi af. Kom så!
- Er du ikke såret? - Jeg har aldrig haft det bedre.
- Hvad gik det ud på? - Jeg har været nervøs hele dagen.
- Men nu har jeg det bedre. - Hvorfor råbte du, hvis du har det fint?
Nej, jeg gjorde ikke. Jeg var klar til at spurte -
- da jeg stødte på en flok kaniner. Jeg prøvede at advare dem mod ræven -
- men de forsøgte bare at stoppe mig. En af dem sagde: "Du bliver her."
Så jeg slog ham ned og stak af. Og så hørte jeg et frygteligt skrig.
- Tog ræven så de andre kaniner? - Ja, jeg førte den lige til dem, -
- men jeg så ikke, hvad der skete.
- Ikke hvile her. De komme! - En patrulje?
Komme for at finde jer. De er nær! Tag til floden. Dér de ikke finde jer.
Løb ind under broen... medmindre I vil have ørene bidt af.
På den anden side vej af jern!
Du fortsætter. Dette kan være min chance til at komme ind i Efrafa.
Pas på dig selv. Kehaar møder dig på kålmarken i morgen aften.
Hassel, hvad vente på?!
- Han har ret. I må af sted nu. - Vi går ned til floden og venter...
...på at få besked fra dig. - De må ikke følge efter os!
En stor patrulje. Vær forsigtig.
- Vi har fanget en strejfer. - Hvem er du?
- Jeg hedder Storsnude. - Hvad lavede du?
- Jeg kom for at bo i Efrafa. - Hvorfor?
Det forbavser mig, at De spørger... sir.
- Er det mærkeligt at ønske det? - Jeg stiller spørgsmålene.
- Hvad kan du? - Jeg kan løbe og slås.
Jeg har været officer i en owsla.
- Du vil altså slutte dig til os? - De får måske brug for mig.
Du kan gøre tjeneste i en patrulje. Du får ordrer af kaptajn Klinte.
Og hvis du vil have en hun, så kan du bare vælge her.
- Det betaler sig at være officer. - Mange tak, sir.
Og du kan genkendes på dit mærke.
Efrafanerne er hurtige og vilde. Vi må se at komme væk fra dem.
- Vi kan ikke slå dem i kamp. - Så må vi finde en anden udvej.
Hvad i alverden er det?
- Hassel, kom og se. - Hvad er det der?
Båd! Menneske få den til at gå på vandet!
Den flyder, Hassel.
- Skal du ikke hen at æde græs? - Nej, ikke på denne tid af dagen.
- Fortæl, hvorfor du er her, Sorte. - Jeg er her, fordi mærket...
Mærket viser, at jeg blev straffet, fordi jeg ville flygte fra Kolonien.
- Rådet var barmhjertigt. - Han prøver hele tiden på at flygte.
Kaptajn Klint fangede ham. Nu skal han vise sig frem under græsningen -
- som et advarende eksempel. Han holder ikke ret meget længere.
- Hvad hedder hunnen derovre? - Hende kan du lide, hvad?
Hun hedder Løvefod. Men du bør vælge en anden.
Hun er en ballademager. Rådet holder øje med hende.
- Gå hen og tal med Storsnude. - Jeg tale med hr. Storsnude.
Han er ved vejen af jern. Find ham.
- Jeg finde ham... - Han giver dig planen.
- Jeg vide planen! - Tiltræk dig ikke opmærksomhed.
Jeg være stille og klog. De ikke se mig.
Du vente her.
- Løvefod... - Sir?
- Jeg vil tale med dig. - Jeg adlyder Deres ordrer.
Husker du en lysegrå kanin, Kristtjørn, som du hjalp til flugt?
- De tager helt fejl. - Hør godt efter.
Jeg kommer fra en koloni, hvor man kan leve, som man vil.
Jeg er kommet for at tage jer alle med væk fra Efrafa.
- De kan være en spion fra Rådet. - Det ved du, at jeg ikke er.
Vil du og dine venner gå med os? Mine venner er ikke langt væk.
- Jeg er ikke så modig som før. - Vi kan flygte fra Efrafa, tro mig!
Jeg tror, jeg gør det!
Hør godt efter.
- Vi tager af sted ved solnedgang. - Godt.
Vi bliver mange. Vi ses ved jernbroen. Solnedgang!
Og så skal du føre os ned til floden.
- Mægtig godt trick. - Hvilket trick?
Hvis du ser en patrulje, så skræm dem væk.
Jeg flyve på dem!
Husk det nu... ved solnedgang.
Fin, fin fyr!
Alt er klart. Tag så mange som muligt med dig, ved solnedgang.
- Og hvis der sker noget? - Det gør der ikke. Vi kan godt.
Ja, det kan vi nok. Nogle gange så ved jeg, om noget er rigtigt.
Nogle gange kan jeg se det. En bakke med træer og...
- Hvor er jeg dum! - En af mine venner taler sådan.
- Vi skal nok være parate. - En fugl vil slås for os.
Selv ikke Galdetand venter det her!
Den hvide fugl, du talte med... Du var meget tæt på den. Hvorfor?
- En fugl har aldrig skadet mig. - Det var ikke det, jeg spurgte om.
Jeg prøvede bare på at imponere Dem.
Hold for fremtiden næsen for dig selv.
Hvad kender du til en vis ræv? Du førte den hen til nogle kaniner.
- Jeg vidste ikke, at de var der. - Du rapporterede det ikke.
Alt udsædvanligt skal rapporteres.
Er det usædvanligt at løbe fra en ræv?
Patruljen jagede nogle fremmede. Kender du noget til dem?
- Jeg så nogle spor. Ikke andet. - En patrulje sendes ud i morgen.
Til vejen af jern. Du skal følge med dem.
Javel, sir.
Klinte, følg efter ham. Slip ham ikke af syne.
- Græsning er aflyst i aften. - Det har ingen fortalt mig.
Se der, så forstår du hvorfor.
- Den ny officer er væk. - Storsnude?
Han sårede Chervil og tog nogle af de fremmede med sig!
Jeg skal gøre ham blind!
- Hvor er fuglen? - Han kommer.
Hvor er den fugl?!
Hvad lave jeg her? Jeg vente længe.
Ikke være solnedgang. Ikke være godt her.
- De burde være her nu. - Silver, gå op til jernbroen...
...og se, om du kan finde dem.
- De kommer! - Storsnude? Generalen! Hvad gør vi?
Det var tæt på. Vi tager et par af dem med os, inden det her er ovre.
Forræder! Før dem der hjem. Dig vil jeg selv tage mig af!
Du kan jo prøve, din slavepisker.
Forsvind.
Forsvind, dit hvide gespenst.
Lige ud, til floden.
Fortsæt. Det er en ven.
- Du klarede det, Storsnude! - Ja, men det er ikke ovre endnu.
Fortsæt ned mod floden.
Generalen er lige bag mig. Hvor skal vi løbe hen, Hassel?
Jeg stolede på dig, Storsnude. Nu kan du stole på mig.
Gå i floden eller bliv flået i småstykker. I kan ikke flygte.
Når jeg giver signal, farer I lige på dem.
- Fuglen kan ikke redde jer nu. - Dér er den!
- Hvad I gøre nu? - Vi tager hjem til vores koloni.
I gå... og jeg flyve. Nu være slut for mig.
- Jeg flyve til stort vand. - Pas godt på vingen.
Meget koldt til vinter, så jeg komme tilbage.
Tak, Kehaar!
Stort vand!
Få fyldt hullerne.
- Ned under jorden alle sammen. - Hvad er der galt?
- Generalen kommer. - Hvor?
Skoven bag os, er fuld af Efrafanere.
- Jeg går ikke tilbage. - Måske burde vi smutte.
Alle der vil, må gerne gå.
Men vi har været meget igennem for at nå hertil, og jeg går ikke nu.
Det gør jeg heller ikke. Og hvis Dødens Sorte Kanin venter mig -
- tager jeg en Efrafaner eller to med mig.
Vi fylder hullerne godt og grundigt. Så må de grave os ud.
De kan ikke være længe i det fri uden at tiltrække rovdyr.
Du kender ikke Efrafanerne. De giver aldrig op.
Blackavar har ret, måske burde vi stikke af.
Vi bliver her, men der er måske en bedre udvej.
- Lad mig tage med dig. - Nej, de kender dig for godt.
Det er bedst jeg går alene. Få de huller fyldt. Det varer ikke længe.
De tager os med tilbage til Efrafa. Deres Owsla gør ihvertfald.
Hør på mig, vi er ikke færdige endnu, slet ikke endda.
Du er en af dem fra flodbreden. Har Storsnude sendt dig?
- Jeg er Storsnudes ven. - Det der startede på breden afsluttes nu.
Det ville være bedst for begge parter, hvis vi kunne nå til enighed.
Enighed? Nuvel, her er mine betingelser.
- Udlevér alle dessertørerne omgående. - Det går vi ikke med til.
Men jeg har et bedre forslag, for begge parter.
Det står ikke til forhandling.
Vi burde ikke bekæmpe hinanden. Vi har fjender nok i forvejen.
Måske skulle vi slå os sammen? En forening af frie, uafhængige kolonier.
- Jeg har ikke tid til dit nonsens. - Skal jeg dræbe ham, herre?
Nej. Tag vores betingelser med tilbage.
Fortæl Høvding Storsnude at hvis ikke han, Hyzenthlay og alle de andre står udenfor -
- når jeg kommer efter dem. River jeg struben ud på jer alle sammen.
Kan I huske rotterne i laden? Det slap vi fra i god behold.
Ja, det gjorde vi. Det slap vi fra i god behold.
De er ved bøgens rødder. De begynder på denne ende nu.
Hvor koldt.
Hvad er der i vejen? Er du okay?
Jeg prøver at lytte, men jeg kan ikke høre noget.
Jeg tager afsted, Hassel. Jeg svæver.
- Koldt... Hvor koldt... - Femmer? Femmer, kan du høre mig?
Prøv at lyt.
De har noget mærkeligt dernede.
Forsvind!
De havde en stor fugl som forvandlede sig til et skaft af lyn.
Og... der var et andet væsen, som tog dem med ned ad floden.
Vi må hellere gå tilbage.
- Hvem sagde det? - Ingen, herre.
I blev sat til at grave. Se så at komme igang.
I Friths navn, så stop ham dog, Hassel.
De andre stivner af skræk.
Vågn op. Vågn op, Femmer.
Der er en hund løs i skoven.
Vi er nødt til at komme over, fordi der er en hund løs i skoven...
Der er en hund løs i skoven...
Storsnude, jeg har brug for løbere. Mælkebøtte, Brombær.
- Hyzenthlay kan løbe. - Godt, vi har ikke meget tid.
Jeg har en plan. Hvis den virker, kan vi gøre det af med Galdetand.
Når vi er væk, dækker du hullet til, og får alle de andre om bag muren igen.
- Men hvor... - Hold dem hen, så længe som muligt.
- Giv ikke efter, uanset hvad der sker. - Men hvor skal du hen?
El-Ahrairah har vist mig vejen.
Lad dem gå. Det er deres høvding, Storsnude, jeg er ude efter.
Find deres høvding.
Gem dig her, Hyzenthlay.
Når tiden er inde, så løb tilbage til kolonien. Det hele afhænger af dig.
Jeg skal nok være klar.
Mægtige Frith, jeg ved du har våget over os...
Og at det er forkert, at forlange endnu mere af dig, -
- men mit folk er i en frygtelig knibe.
Så jeg vil gerne, slå en handel af med dig...
Mit liv, til gengæld for deres.
Der går ikke en dag eller en nat, uden at en hun ofrer sit liv for hendes killinger.
Eller en ærlig kaptajn fra en Owsla, giver sit liv for sin høvding.
Men der er ingen handel.
Der sker, det der skal ske.
Her forlader vi dig, Brombær.
Hold dig i nærheden, og rør ikke på dig. Løb ikke for tidligt.
- Forstår du, hvad der må gøres? - Ja.
General!
Læg dig i græsset der, over for ham.
Hvis vi ses igen, kan vi fortælle verdens bedste historie.
Kan du løbe? Det tror jeg ikke.
- Jeg håber, jeg har imponeret dig. - Og jeg sagde, at jeg selv...
...ville dræbe dig. Her er der ingen hvid fugl.
Hvorfor spilde dit liv?
Kom ud!
Min høvding har sagt, at jeg skal forsvare denne gang.
Løb. Løb for livet!
Kom tilbage, I tåber.
Kom tilbage og kæmp. Hunde er ikke farlige.
Liget af general Galdetand blev aldrig fundet.
Han lever måske stadig. Men fra den dag sagde kaninmødre -
- at hvis ungerne ikke var lydige, ville Generalen tage dem.
Og det ville måske have glædet Galdetand.
Frith var hans ven. Hver aften, når Frith er færdig med dagens arbejde -
- og hviler i den røde himmel, plejer El-Ahrairah, hans børn og børnebørn -
- at komme ud af deres huler og æde og lege. For de er hans venner.
Hassel?
- Du kender mig, ikke? - Nej.
- Jo, herre, jeg kender dig. - Vil du tage med mig...
...til min owsla? Jeg tager med glæde imod dig, og du vil synes om det.
Du har følt dig træt, ikke? Vi kan gå nu, hvis du er rede.
Rolig, de skal nok klare sig. Ligesom tusinde andre.
Hvis du følger med mig, skal jeg vise dig, hvad jeg mener.
Hele verden bliver din fjende, Fyrste med Tusind Fjender.
Og når de fanger dig, vil de dræbe dig.
"Men først må de fange dig. Graver, lytter, løber."
Fyrste med Den Hurtige Forudanelse.
Vær listig... og dit folk skal aldrig blive udslettet.
Tekstet af: Landkrabben - Joseph Kerr.